For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT
‫- חלומות רכבת -‬
‫פעם היו מעברים לעולם הישן.‬
‫נתיבים מוזרים, שבילים נסתרים.‬
‫מעבר לפינה לפתע פתאום נגלה לעיניך‬
‫המסתורין הגדול, בסיס כל הדברים.‬
‫ואף על פי שהעולם הישן איננו עכשיו,‬
‫אף על פי שהוא נגלל והונח בצד,‬
‫עדיין אפשר להרגיש את ההד שלו.‬
‫סיימנו!‬
‫שמו היה רוברט גריינייר,‬
‫והוא חי יותר מ-80 שנה‬ ‫בעיירה בונרס פרי שבאיידהו.‬
‫לאורך חייו, הוא הרחיק מערבה‬ ‫למרחק כמה עשרות קילומטרים מהאוקיינוס השקט,‬
‫אף שמעולם לא ראה את האוקיינוס עצמו,‬
‫והרחיק מזרחה עד לעיירה ליבי,‬ ‫כ-65 ק"מ מעבר לגבול מונטנה.‬
‫- פריי, איידהו -‬
‫הוא נשלח לבדו לעיירה פריי שבאיידהו‬
‫בגיל שש, אולי שבע.‬
‫הוא מעולם לא ידע בדיוק‬ ‫מתי נולד, ובאיזו שנה.‬
‫כיצד הוריו המקוריים מתו,‬
‫זאת מעולם לא סיפרו לו.‬
‫אחד הזיכרונות המוקדמים שלו‬ ‫היה הגירוש ההמוני‬
‫של 100 או יותר משפחות סיניות מהעיירה.‬
‫האדישות שבאלימות התמיהה את גריינייר.‬
‫בוא הנה.‬
‫בבקשה, בחור צעיר.‬
‫בחור בשם אל "אוזן גדולה"‬ ‫הפיל אותי בחבטה מאחורי הברך.‬
‫ואני חייב לומר, אני יודע שהוא הרג אותי.‬
‫היו זיכרונות נוספים,‬ ‫שאותם גירש ממוחו בכל פעם שעלו וצצו.‬
‫הוא עזב את בית הספר בנעוריו,‬
‫ושני העשורים הבאים חלפו‬ ‫בלי הרבה מטרה או תכלית.‬
‫דבר לא משך את תשומת ליבו‬
‫עד שהוא פגש את גלדיס אולדינג.‬
‫גלדיס הציגה את עצמה,‬
‫כאילו היה זה דבר שבשגרה אצל נשים.‬
‫שלום.‬
‫ואולי זה היה.‬
‫שלום.‬
‫לא ראיתי אותך כאן בעבר.‬
‫לא, אף פעם לא...‬
‫פעם ראשונה?‬ ‫-כן, הדודן שלי הזמין אותי.‬
‫טוב, אשתו מאוד...‬
‫אני רוברט.‬
‫אני גלדיס.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫לפתע פתאום,‬ ‫הכנסייה משכה אותו יותר מאי פעם.‬
‫כעבור שלושה חודשים בלבד,‬ ‫הם היו בלתי נפרדים.‬
‫כרגע אני יכולה להבין כמעט הכול.‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫טוב...‬
‫חשבתי שאנחנו צריכים להתחתן.‬
‫מה?‬
‫אנחנו כבר נשואים.‬
‫אנחנו רק צריכים טקס שיוכיח את זה.‬
‫ובבקתה שלנו צריך להיות חלון‬ ‫שמשקיף על הנהר.‬
‫בסדר.‬
‫נצטרך כלב.‬
‫תמיד רציתי כלב.‬
‫בסדר.‬
‫תפתחי את הדלת. קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫שלום. תיכנס.‬ ‫-איזה בית מדהים.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫איזה יופי!‬
‫המיטה תהיה כאן.‬ ‫-ותפנה לכיוון הזה. ו...‬
‫חלון?‬ ‫-כן, כאן.‬
‫ועוד אחד כאן.‬
‫אני רוצה שתגידי את השם שלי עוד פעם אחת.‬
‫אני אוהב לשמוע אותך אומרת אותו.‬
‫את הצליל שלו.‬
‫רוברט.‬
‫לפתע פתאום, החיים נראו הגיוניים לגריינייר,‬
‫כאילו הוא נסחף בכיוון הלא נכון,‬
‫ועכשיו הוא הסתובב והתקדם במורד הזרם.‬
‫בני הזוג בנו בקתה על חלקת אדמה קטנה,‬
‫ושם, על גדת נהר מויה,‬
‫התחילו חיים משותפים.‬
‫בשנים ההן,‬ ‫עבודתו של גריינייר הרחיקה אותו מהבית.‬
‫הוא עבד לצד גברים‬ ‫שהגיעו מארצות רחוקות שמעולם לא שמע עליהן.‬
‫מקומות כמו שאנגחאי וצ'טנוגה.‬
‫הוא שאב נחמה‬ ‫מהקלות שבה כולם הסתדרו זה עם זה‬
‫והפכו למשפחות זמניות.‬
‫אבל אז, בקיץ 1917,‬
‫הוא הצטרף לצוות הבנייה‬ ‫של גשר ערוץ רובינסון‬
‫עבור חברת הרכבות "ספוקן אינטרנשיונל".‬
‫הוא מעולם לא עבד עם צוות רכבת בעבר,‬
‫והיה מעדיף לא לעשות זאת לעולם.‬
‫טוב, בחורים, הוא כאן.‬
‫הבחור הצעיר שמנסר את הקורה.‬ ‫-הנה הוא.‬
‫קדימה, תתפסו אותו.‬
‫תביאו אותו לכאן.‬
‫היי! בוא איתנו!‬
‫תביאו אותו לכאן.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫זוז.‬
‫חכה רגע.‬ ‫-היי, אתה!‬
‫כן, אבל מה הוא עשה?‬
‫אחת, שתיים...‬
‫תביאו אותו לכאן! זהו זה.‬
‫תביאו אותו. קחו אותו לשם.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫אני לא יודע אפילו.‬
‫מה? היי.‬
‫אלוהים!‬ ‫-מה הוא עושה?‬
‫הראיתם לעמק הנהר הזה מי הבוס.‬
‫עזרתם להציל את "ספוקן אינטרנשיונל".‬
‫בעבר נדרש מסע של 16 ק"מ‬ ‫כדי לעקוף את הערוץ הזה.‬
‫ופתחתם אזור חדש במדינה.‬
‫נכון, אלה לא הפירמידות במצרים,‬
‫אבל לדעתי עשיתם פה משהו די מדהים.‬
‫שנים רבות לאחר מכן, גשר עשוי בטון ופלדה‬
‫ייבנה 15 ק"מ במעלה הזרם,‬
‫והגשר הנוכחי יהפוך מיותר.‬
‫עכשיו...‬
‫נראה אם הגשר יחזיק.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫שלום.‬
‫גלדיס.‬
‫אלוהים.‬ ‫-אלוהים, כן.‬
‫הרגע הרדמתי אותה.‬
‫היא...?‬
‫לך אליה.‬
‫היא גדלה כל כך.‬
‫היא מתחילה להיראות כמוך.‬
‫לפחות היא מתחילה להיראות כמו אחד מאיתנו.‬
‫אין אצבעות שבורות הפעם?‬
‫לא נראה לי.‬
‫לא חשבתי שתחזור הביתה מהר כל כך.‬
‫התחלתי ללכת ולא הפסקתי עד שהגעתי לכאן.‬
‫תראי את זה.‬
‫לא ציפיתי לכל כך הרבה אחרי מה שכבר שלחת.‬
‫הגענו לקטע קל לקראת הסוף.‬
‫נאכל ארוחה גדולה הערב.‬
‫אל תטרחי יותר מדי.‬
‫לא. בוא, אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫היו שם אנשים שכבר הכרת?‬
‫כן, כמה בחורים מהעבודה באורגון.‬
‫היו להם סיפורים טובים?‬
‫כן. היו להם סיפורים טובים,‬
‫גם אם הם לא אמיתיים.‬
‫היא מסתכלת על הנר. תראי.‬
‫תראי את זה. את רואה?‬
‫זה יפה, נכון?‬
‫היי, חמודה.‬
‫כן.‬
‫את רוצה שאאכיל אותך?‬
‫תן לי קצת עוף.‬
‫בחייך.‬
‫שנלך לישון?‬ ‫-כן.‬
‫מה דעתך?‬
‫זו עריסה די משונה.‬
‫זו מלכודת דגים.‬
‫"עריסה."‬
‫רוברט...‬
‫היא התעוררה?‬
‫היא בכתה?‬
‫לא יותר מדי.‬
‫היא פשוט התעוררה רעבה.‬
‫את תמיד יודעת לפרש את הבכי שלה?‬
‫בדרך כלל, נראה לי.‬
‫כמה היא מבינה, לדעתך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כמו גור כלבים?‬
‫טוב, גור כלבים יכול להיות עצמאי‬ ‫אחרי שהוא נגמל מחלב אם.‬
‫תינוק לא יכול להסתדר לבד אחרי שהוא נגמל.‬
‫כלב מבין יותר מתינוק עד שהתינוק לומד לדבר.‬
‫ולא רק כמה מילים.‬
‫גם כלב שגדל בבית יודע כמה מילים,‬
‫לפחות כמו תינוק.‬
‫אילו מילים?‬
‫אני רק רוצה לשמוע את הקול שלך.‬
‫טוב...‬
‫"תביא" ו"בוא".‬
‫"ארצה" ו"שב"‬
‫ו"תתגלגל".‬
‫אם הוא יודע לעשות את זה,‬ ‫הוא מכיר את המילה.‬
‫את חושבת שהיא יודעת שאני אבא שלה?‬
‫ברור שהיא יודעת.‬
‫בתוך תוכה, היא יודעת את זה.‬
‫גם אם היא עדיין לא יודעת שהיא יודעת.‬
‫אל תדאג.‬
‫יהיה לך הרבה זמן להיות אבא שלה.‬
‫טוב שאתה בבית.‬
‫אני לא רוצה שתיעלם.‬
‫קחי.‬
‫כן.‬
‫לא. אל תאכלי את זה.‬ ‫-יש לזה ריח טוב?‬
‫סליחה. רק דקה.‬
‫להכניס את היד לכיס?‬
‫מה דעתך?‬
‫נדמה היה שברגע שגריינייר התרגל לחיים בבית,‬
‫עונת כריתת העצים התחילה מחדש,‬ ‫והוא נאלץ לעזוב שוב.‬
‫עבודתו הייתה מלאה בגברים שחיו חיי נדודים,‬
‫רובם בלי בית ובלי משפחה.‬
‫הם נדדו מעבודה לעבודה וממדינה למדינה.‬ ‫הפרנסה הכתיבה את צעדיהם.‬
‫ואף על פי שלא הותירו חותם גדול על העולם,‬
‫הם הותירו רושם רב על גריינייר.‬
‫היה אדם שעבד לצידו חודשיים תמימים‬ ‫בלי להחליף איתו ולו מילה אחת.‬
‫אז אמרתי, "חבר, לא חיפשתי זהב כזה".‬
‫ואתה, אדוני? היית פעם בקליפורניה?‬
‫אין שום מקום בעולם הזה‬ ‫שאדם יכול לחיות בשקט?‬
‫אלה היו המילים היחידות‬ ‫שגריינייר שמע את האיש אומר.‬
‫הן נשארו חרוטות בזיכרונו לעד.‬
‫והיה גם הנק הילי, שבנה לו בית בגזע עץ.‬
‫וזה מנחם אותי, אתה מבין? יש לי בעיה...‬
‫היה "השליח פרנק",‬
‫חוטב עצים שבקיאותו בכתבי הקודש‬
‫לא נפלה מזו של אדם שחי‬ ‫בתקופה שבה הדברים נכתבו.‬
‫זה כמו סיפור בלעם בתנ"ך.‬
‫לפעמים אלוהים מוצא דרכים מוזרות‬ ‫להגיד לך את מה שאתה צריך לשמוע.‬
‫לפעמים זה חמור שמדבר אליך,‬ ‫לפעמים זה מה שלא יהיה.‬
‫הייתי פעם בנברסקה.‬
‫האל דיבר אל ליבי ואמר לי לנסוע לאומהה.‬
‫כשירדתי מהרכבת,‬ ‫על השלט היה כתוב "אופלייקה".‬
‫אמרתי, "אופלייקה?"‬
‫ואז ידעתי שהעיניים שלי מקולקלות.‬
‫השבח לאל והללויה.‬
‫אני חושב שסיימנו.‬
‫אתה מבין מה אני אומר באופן כללי?‬
‫אז האל נגע בירך שלו,‬
‫ויעקב צלע בשארית חייו.‬
‫יעקב היה איש אשכולות.‬
‫הוא טיפל בענייניו בלי עזרה מאיש.‬
‫אבל בסופו של דבר, זה לא מה ש...‬
‫מי זה?‬
‫סליחה, רבותיי. אני מצטער על ההפרעה.‬
‫יש כאן מישהו בשם סם לאבינג מניו מקסיקו?‬
‫הוא ידוע גם בכינוי "בקסקין סם"‬
‫בדרום אריזונה ובחלקים מקליפורניה.‬
‫ניסיתי למצוא את האיש הזה במשך זמן רב מאוד‬
‫כדי להעביר לו מסר.‬
‫לעזאזל.‬
‫אלוהים! בחייך!‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫מה לעזאזל זה היה?‬
‫האיש הזה ירה באחי,‬
‫מרטין בראון, בדם קר בגאלופ, ניו מקסיקו,‬
‫בחמישה באוגוסט 93'.‬
‫הוא הרג אותו רק בגלל צבע העור שלו.‬
‫אם מישהו מכם מתרעם על מה שעשיתי כאן,‬
‫נסגור את העניין עכשיו, לפני שאעזוב.‬
‫אין לי שום כוונה‬ ‫להביט מעבר לכתפי בשארית חיי.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אני מצטער שהפרעתי לכם בעבודה.‬
‫עצים גדולים.‬ ‫לא ידעתי שעצים יכולים להיות גדולים כל כך.‬
‫בלב הצוות היה איש בשם ארן פיפלס,‬
‫ציפור-דרור ממוצא לא ידוע‬
‫שהביא תועלת לעיתים מזדמנות בלבד,‬ ‫אך במומחיות.‬
‫הבחורים ממינסוטה, אולי תרצו לסתום אוזניים.‬
‫אמרתי לכם שזה לא יעבוד.‬
‫אל תיגעו בזה.‬ ‫-בסדר. לא ניגע.‬
‫אל תסתכלו על זה אפילו.‬
‫הוא היה האיש המבוגר ביותר ברוב העבודות,‬
‫תמיד מקשקש ומתחמק מעבודה קשה.‬
‫תעבירו לי את הגרזן אם אתם צריכים הפסקה.‬
‫כשאני מתחיל לחטוב,‬ ‫למחרת בבוקר עדיין יש שבבים באוויר.‬
‫נועדתי לכריתת עצים בקיץ.‬
‫אני במיטבי רק כשהטמפרטורה מגיעה ל-38.‬
‫זה טוב.‬
‫כל זה בגלל קצת גשם.‬
‫בזמני, עבדנו מסביב לשעון,‬
‫לא רק כשזה היה נוח.‬
‫בזמנו, היינו קודחים בגזע העץ‬ ‫ועושים בו ניקובים-ניקובים.‬
‫לפעמים היינו צריכים לחכות שבוע‬ ‫לרוח חזקה שתפיל את העצים הענקים ההם.‬
‫ואז כולם קרסו בבת אחת.‬
‫עצים גדולים פי שניים מכל עץ שיש כאן.‬
‫עבדתי על הר בפאתי ביסבי, אריזונה.‬
‫רק 19-18 ק"מ מהשמש.‬
‫ארבעים ושש מעלות על המדחום.‬
‫וכל מעלה הייתה באורך 30 ס"מ.‬
‫וזה היה בצל.‬
‫ולא היה צל.‬
‫הוא עולה. הנה הוא בא.‬
‫"אם האל היה סקויה‬
‫"היית מנסה אותו לכרות?‬
‫"או מטפס על ענפיו האוהבים ומשקיף למרחוק?‬
‫"אם הנהר היה דמעותיהם של כל אלה..."‬
‫תפסיק לשיר! אני מנסה לישון!‬
‫ארן, לך לישון.‬ ‫-תפסיק לשיר!‬
‫היי, ארן.‬
‫לא אשיר יותר.‬
‫לא.‬
‫אמרת לאדריאן‬ ‫שהאוהלים האלה הם ממלחמת האזרחים?‬
‫נכון. חיל הרגלים של צבא האיחוד.‬
‫אחר כך הם עברו לחיל הפרשים האמריקאי‬ ‫במלחמות האינדיאנים.‬
‫האוהלים הישנים האלה שירתו יותר זמן‬ ‫מהאנשים שחסו תחתיהם.‬
‫הבד שלהם בלוי,‬ ‫אבל הם כנראה יהיו כאן הרבה אחרינו.‬
‫למה אתה עדיין ער?‬
‫ארן, אתה חושב ש...‬
‫הדברים הרעים שאנחנו עושים‬ ‫נשארים איתנו לכל החיים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ראיתי אנשים רעים עולים לגדולה‬ ‫ואנשים טובים יורדים לשפל המדרגה.‬
‫אילו ידעתי איך זה עובד,‬
‫הייתי ישן ליד מישהו‬ ‫שנראה הרבה יותר טוב ממך.‬
‫מה היה השיר ששרת?‬
‫אין לו שם. הוא פשוט קפץ לי לראש.‬
‫אולי תשיר עוד קצת?‬
‫לא, אני לא רוצה לעצבן את הבחורים ממינסוטה.‬
‫בעצם, חכה רגע. אני...‬
‫הנה.‬
‫הצוותים העמיקו עוד ועוד לתוך היער‬ ‫עם כל עבודה.‬
‫נראה היה שאין סוף לתיאבון העולם לעצים.‬
‫אז הם עבדו מהזריחה עד שעת ארוחת הערב,‬
‫כרתו עצי אשוח, ארז וארזית,‬ ‫אשוחית דאגלס ואורן לבן,‬
‫ובתוך כך שינו לחלוטין את פני ההר.‬
‫ובעוד חוטב מנוסה‬ ‫עשוי לכרות עץ 99 פעמים בלי תקלות,‬
‫הפעם ה-100 עלולה לגבות מחיר.‬
‫עץ! היי!‬
‫הצילו!‬ ‫-זהירות!‬
‫הצילו!‬
‫תזעיקו עזרה!‬ ‫-הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫זהו.‬
‫עכשיו הם לא יימחו מהעולם הזה ללא זכר.‬
‫לעזאזל.‬
‫הלוואי שיכולנו לעצור את העבודה ליום אחד,‬
‫אבל זו מדיניות החברה.‬
‫הצורך בעצים למלחמה לא נעלם‬ ‫רק כי היה לנו יום רע.‬
‫גריינייר החל לחשוש יותר ויותר‬ ‫שמשהו נורא הולך בעקבותיו,‬
‫שהמוות ימצא אותו כאן,‬
‫הרחק מהמקום היחיד שבו רצה להיות.‬
‫היי...‬
‫מה יש לך?‬
‫יש לי אצטרובל.‬
‫יש לך אצטרובל?‬
‫יש לי אצטרובל.‬
‫שנלך להכניס את התרנגולות?‬
‫תראי, הנה אחת.‬
‫תרנגולת שם.‬
‫בואי הנה, תרנגולת.‬
‫הן נכנסות.‬ ‫-הן נכנסות.‬
‫הן נכנסות!‬ ‫-תרנגולות!‬
‫תרנגולות!‬ ‫-תרנגולות!‬
‫תרנגולות!‬
‫הן יישנו במיטה שלך ויאכלו את האוכל שלך.‬
‫היא שונה לגמרי בכל פעם שאני רואה אותה.‬
‫אני מרגיש שאני מפספס את כל חייה.‬
‫גם אני מרגישה ככה.‬
‫הכול עובר כל כך מהר.‬
‫אתה רוצה לירות?‬ ‫-לא.‬
‫רק האיילים רוצים שאירה.‬
‫גלדיס.‬
‫אל תירי.‬
‫אל תירי בי.‬
‫אם תמשיך להרעיש, אני אירה.‬
‫ירייה טובה.‬
‫אולי נבוא איתך?‬
‫לעבודה בשטח.‬
‫לשטח?‬
‫מה...‬
‫אני אביא תועלת.‬
‫אוכל לעבוד בכביסה ולהרוויח קצת כסף.‬
‫היא כבר לא דורשת הרבה תשומת לב.‬
‫אני יודע שתביאי תועלת.‬
‫אמרת לי שכמה בחורים‬ ‫הביאו איתם את הנשים שלהם.‬
‫לא "כמה". רק זקן אחד.‬
‫ומה עם הזוג הצעיר מקליפורניה?‬
‫דיק קלינטון נעלם אחרי שבוע.‬
‫וחוץ מזה, לא היו להם ילדים.‬
‫זה...‬
‫זה מסוכן מאוד.‬
‫אני רק מנסה למצוא פתרון, זה הכול.‬
‫אני יודע.‬
‫גריינייר ניסה למצוא עבודה קרוב יותר לבית,‬
‫ולקח כל עבודה מזדמנת שנקרתה בדרכו.‬
‫אבל המלחמה נגמרה,‬ ‫ועבודה בשכר טוב הייתה מצרך נדיר.‬
‫סליחה על ההמתנה, רוברט.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫בסדר. אני מעריך את זה.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אם תצטרך משהו, אתה יודע איפה למצוא אותי.‬
‫מצבם הכלכלי היה ירוד מאי פעם.‬
‫ולמרות שהוא לא ידע זאת בזמנו,‬
‫הוא תמיד יזכור את התקופה הזאת‬ ‫כמאושרת ביותר בחייו.‬
‫מה יש לך שם?‬
‫ביצים.‬
‫כן, זה סוג של ביצה.‬
‫הנה.‬
‫את עייפה, קייטי? רוצה ללכת לישון?‬
‫כן.‬
‫את גדלה מיום ליום.‬
‫בקרוב תיקחי אותי על הידיים.‬
‫אולי יש דרך טובה יותר.‬
‫אולי נקים חווה על הקרקע שלנו.‬
‫אני יכולה להכפיל את כמות הגידולים הנוכחית.‬
‫ואם נעשה את זה‬ ‫ונחסוך מספיק כדי לבנות מנסרה קטנה,‬
‫אולי תוכל להיות יותר בבית.‬
‫נקנה סוס או פרדה.‬
‫בהקפה, אני מניח.‬ ‫-כן, ברור שבהקפה.‬
‫המנסרה תדרוש קצת יותר עבודה, את יודעת.‬
‫זה לא כל כך זול, אבל...‬
‫טוב, לא אמרתי שזה יהיה זול.‬
‫לא, אבל זה רעיון טוב.‬
‫זה באמת רעיון טוב.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה, קייטי. תגידי ביי-ביי?‬
‫קייטי, תראי. מוכנה?‬
‫אני פשוט אלך.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫אני אתגעגע אלייך.‬
‫ואני אוהבת אותך. בסדר.‬
‫קדימה, קייט. תיפרדי לשלום מאבא.‬
‫קייט. קדימה.‬
‫קייטי, את יכולה לעזוב את זה?‬
‫סליחה. אני מחפש את מנהל העבודה.‬
‫תמשיך בכיוון הזה.‬
‫תודה.‬
‫הוא הרוויח ארבעה דולר ליום ברוב העבודות,‬
‫בניכוי ההוצאות על מה שהחברה סיפקה.‬
‫הוא וגלדיס חישבו‬ ‫שאחרי עוד עונה ארוכה אחת ביער,‬
‫יהיה להם די כסף להתחיל לבנות מנסרה בבית.‬
‫אתם ממשיכים לעבודה אחרת,‬ ‫או שסיימתם לעונה הזאת?‬
‫עוד לא החלטתי.‬
‫משום מה,‬ ‫אני אף פעם לא מאושר כשהעבודה מסתיימת.‬
‫יש בתוכי איזה עקצוץ.‬
‫כי זו עבודה קשה, רבותיי.‬ ‫לא רק גופנית, אלא גם נפשית.‬
‫אנחנו כורתים עצים שנמצאים כאן כבר 500 שנה.‬
‫זה טורד את הנשמה, גם אם אינך מכיר בזה.‬
‫יהיו לי 200 דולר בכיס מחר בבוקר.‬
‫זה לא טורד את הנשמה שלי. אפילו לא קצת.‬
‫כי מי שמגיע ממינסוטה‬ ‫לא יודע כלום על ההיסטוריה.‬
‫העצים האלה באמת כאלה עתיקים?‬
‫חלקם עתיקים עוד יותר.‬
‫העולם הזה עשוי שתי וערב, בחורים.‬
‫כשאנחנו מושכים חוט,‬ ‫אנחנו לא יודעים איך זה ישפיע על המכלול.‬
‫איננו אלא ילדים בעולם הזה,‬
‫מוציאים ברגים מגלגל ענק‬ ‫וחושבים שאנחנו אלים.‬
‫קשקוש. הייתי גם בוושינגטון.‬
‫חטבתי עצים לאורכה ולרוחבה של קנדה.‬
‫יידרשו 1,000 שנה לכרות את כל העצים.‬
‫וכשהעץ האחרון ייכרת,‬
‫העץ הראשון כבר יהיה בוגר‬ ‫וגדול כמו העצים שיש כאן היום.‬
‫אני זוכר שחשבתי כמוך כשהייתי צעיר.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫אתה ממשיך הלאה, רוברט? או חוזר הביתה?‬
‫סיימתי. אני חוזר הביתה.‬
‫אני מתגעגע לאשתי ולבת שלי.‬
‫איך קוראים לאשתך?‬
‫גלדיס.‬
‫שם וולשי. שם של אצילים.‬
‫זה הגיוני כשמכירים אותה.‬
‫לשמות העתיקים האלה יש כוח.‬
‫יש בהם ברכה.‬
‫יש לך משפחה איפשהו?‬
‫המשפחה שלי נמצאת...‬
‫בכל מקום שבו יש פנים מחייכים.‬
‫מעולם לא הייתי‬ ‫במקום שבו לא הייתה לי משפחה.‬
‫חוץ מקנזס.‬
‫המדינה הזאת היא אוסף של פראים משוגעים.‬
‫טוב שאתה פה.‬
‫אין הרבה אנשים שאני פוגש יותר מפעם אחת.‬
‫מפגש נוסף הוא ברכה בעיניי.‬
‫אני לא יודע לאן נעלמות השנים, ארן.‬
‫טוב...‬
‫אם תגלה, תגיד לי.‬
‫אני רוצה לבקש כמה בחזרה.‬
‫עזיבתו של ארן פיפלס את העולם‬ ‫בפיצוץ מחריש אוזניים נדמתה עובדה מוגמרת.‬
‫אבל הוא בא אל מותו בצורה שונה לגמרי.‬
‫תזעיקו עזרה!‬ ‫-אנחנו צריכים עזרה!‬
‫מי זה?‬ ‫-יש פצוע!‬
‫היי, ארן!‬
‫ארן?‬
‫ענף נפל עליו.‬ ‫-ארן?‬
‫היי, ארן. אתה שומע אותי?‬
‫אני בסדר. אני פשוט...‬
‫תעזרו לי להתרומם.‬
‫בסדר. לאט.‬
‫מישהו יכול להביא מים?‬ ‫-ראיתי את אחותי ואת בעלה.‬
‫הם היו פה. אתם יודעים לאן הם הלכו?‬
‫ארן...‬
‫הוא סבל מסחרחורת‬
‫ונעשה חולמני ופזור דעת בימים הבאים.‬
‫הוא שכח אפילו את שמו לקראת הסוף.‬
‫אתה שומע את זה?‬
‫יפהפה, נכון?‬
‫פשוט יפהפה.‬
‫מה, ארן?‬
‫הכול.‬
‫כל טיפה וטיפה.‬
‫ארן פיפלס היה חבר שלי.‬
‫הוא אמר שעץ הוא חבר...‬
‫כל עוד מניחים לו.‬
‫אבל ברגע שהלהב פוגע בגזע, זו מלחמה,‬
‫והעץ הוא רוצח.‬
‫אבל הוא לא עשה כלום לעץ ההוא.‬
‫זה היה סתם ענף תועה.‬
‫אז אני...‬
‫אני לא יודע איך להבין את זה.‬
‫בשמו של ישו...‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫אף שגריינייר ראה את המוות לעיתים קרובות,‬ ‫הוא מעולם לא איבד מישהו קרוב כל כך אליו.‬
‫עלתה בו אימה נוראית‬
‫שהענף התועה נועד לו.‬
‫שעונש כלשהו מחפש אותו.‬
‫רוברט?‬
‫מה זה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫תראה את זה.‬ ‫-איפה זה?‬
‫אנחנו בדרך לשם?‬
‫זה לא רחוק.‬
‫ואו.‬ ‫-ואו.‬
‫היי.‬
‫מה זה?‬
‫מרי!‬
‫מרי, ראית את גלדיס?‬
‫לא?‬
‫גלדיס!‬
‫במשך כמעט שבועיים‬ ‫הוא עבר מעיירה לעיירה באזור‬
‫וחיפש את גלדיס ואת קייט.‬
‫ארבעה דולר וחצי.‬
‫לאחר שלא מצא להן זכר,‬
‫הוא חזר לחלקת האדמה שלו והמתין לשובן.‬
‫היי, חכה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫בדיוק שם.‬
‫מים!‬
‫מים?‬
‫תשקי את הצמחים בשביל אימא?‬
‫אתה לא חושב שזה יותר מדי?‬
‫איך זה הגיע להן?‬
‫למה?‬
‫למה?!‬
‫שלום, רוברט.‬
‫אתה רעב?‬
‫לא ידעתי מה אמצא כאן.‬
‫לא תאמין אילו סיפורים מספרים עליך בעיר.‬
‫אשלם לך על כל זה. אני מבטיח.‬
‫לא ביקשתי תשלום.‬
‫טוב, אני מודה לך שבאת לבדוק מה שלומי.‬
‫בוא נלך קצת יחד.‬
‫זה מקום טוב לבקתה.‬
‫אתה אוהב לשמוע אותי אומרת את שמך?‬
‫רוברט.‬
‫הן...‬
‫הן לא יחזרו.‬
‫סליחה.‬
‫אני... אני מצטער.‬
‫אני לא יודע מה נכנס בי.‬
‫בוא נפשוט את עורו.‬
‫גריינייר הקים מחסה במקום שבו עמד ביתו.‬
‫הוא גר שם עד סוף הקיץ,‬
‫דג דגי טרוטה מנומרת‬
‫וליקט זן נדיר של פטריית מאכל‬ ‫שהקנדים מכנים בשם "מורל",‬
‫המשגשגת באדמות שנשרפו.‬
‫אף שהוא לא הודה בכך באוזני איש,‬
‫הייתה לו תקווה קלושה‬ ‫שגלדיס וקייט אולי עוד יחזרו.‬
‫והוא רצה להיות מוכן לקראתן אם יחזרו.‬
‫היי!‬
‫צאו משם!‬
‫מאיפה באתם?‬
‫למי אתה שייך?‬
‫שלום?‬
‫אתם לא אמורים להיות בעיירה?‬ ‫אתם נראים לי כלבים עירוניים.‬
‫אליי.‬
‫אני מקווה שאתם אוהבים דגים.‬
‫בסדר, עצום עיניים. מוכן?‬
‫בסדר, אתה משוחרר. קדימה.‬
‫הגורים האלה באמת שלך?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫כמה את יודעת?‬
‫את יודעת להתגלגל?‬
‫ולשבת?‬
‫ולהביא?‬
‫קייטי!‬
‫את רואה את זה?‬
‫איזה מין כלבים הם לדעתך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫יש להם מראה זאבי.‬
‫נכון?‬
‫כלומר, אולי...‬
‫אולי כלבה אדומה פגשה זאב‬
‫במקום מבודד כלשהו, אתה יודע?‬
‫לא, זה בלתי אפשרי.‬
‫למה?‬
‫יש רק זאב אחד שמזדווג,‬
‫וזה מנהיג להקת הזאבים.‬
‫ורק הזאבה שהוא בוחר כאם הצאצאים שלו‬
‫מגיעה לשלב הייחום.‬
‫ואם...‬
‫כלבה אדומה הייתה מיוחמת?‬
‫הוא בוחר רק אחת.‬
‫ואם היא נתקלה במנהיג הלהקה‬
‫בדיוק ברגע המדויק?‬
‫הבנת את כוונתי?‬
‫האם הוא לא היה מזדווג איתה‬ ‫רק למען החידוש שבחוויה?‬
‫"החידוש שבחוויה"?‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫"החידוש שבחוויה."‬
‫אתה יכול ליילל? גם אתה יכול ליילל?‬
‫אתה יכול ליילל?‬
‫היי, חבר.‬
‫היי, קטנטן.‬
‫היי.‬
‫בעזרתו של איגניישס ג'ק,‬ ‫הוא בנה מחדש את ארבעת קירות הבקתה‬
‫בדיוק במקום שבו עמדו הישנים.‬
‫כלבה אדומה?‬
‫הוא לא מצא בתוכו את הכוח‬ ‫לבנות מחדש את חדר השינה.‬
‫באותה שנה הופיע כוכב שביט גדול בשמיים,‬
‫ורבים האמינו שהוא סימן את אחרית הימים.‬
‫אבל כעבור שבועיים הוא נעלם בשקט,‬ ‫בדיוק כפי שהופיע.‬
‫הבקתה החדשה נראתה כמו המקורית.‬
‫אבל הריקנות של המקום היממה אותו לפעמים.‬
‫שנים חלפו, והוא עדיין חיכה.‬
‫אבל בשלב הזה הוא כבר לא ידע למה.‬
‫תזיזו את התחת‬ ‫ותתחילו לכרות את האורנים האלה!‬
‫אני מצפה שתורידו את כל העצים האלה מההר‬
‫לפני שאתעורר ביום ראשון!‬
‫על כל עיכוב של יום לאחר מכן,‬ ‫אנכה לכם דולר מהשכר.‬
‫קדימה!‬
‫היי! תיזהר, זקן. תן לי את זה.‬
‫קח לך מסור ידני או משהו.‬
‫אני פשוט לא יודע מה...‬
‫זהירות, בחורים!‬
‫תגיד לי אם אתה צריך מים, חבר.‬
‫אתה צריך שאעזור לך לקום?‬
‫אכפת לך שאשב ואתחמם לרגע?‬
‫בילי?‬ ‫-כן.‬
‫זה אתה?‬
‫כן. אני מכיר אותך?‬
‫כן, עבדנו יחד בסלמו-פריסט לפני כמה שנים.‬
‫אני... הייתי חבר של ארן פיפלס.‬
‫שמי רוברט.‬
‫אה, כן.‬
‫היי, רוברט.‬
‫אני שמח לראות אותך.‬
‫ואני אותך.‬
‫כלומר, אני לא מאמין שאתה עדיין עובד.‬
‫אני בקושי עומד בקצב בגילי.‬
‫אני רק מתחזק את מנוע הקיטור,‬ ‫דואג לו למים ולשמן.‬
‫זה הדבר היחיד שאני יכול לעשות,‬ ‫אבל זו פרנסה.‬
‫תגיד, בילי,‬ ‫אתה חושב שהמצב קצת שונה כאן עכשיו?‬
‫אני לא יודע אם זה שונה‬ ‫או שזה תמיד היה ככה.‬
‫אולי הייתי קשוח יותר,‬ ‫בדיוק כמו הבחורים האלה,‬
‫ואני פשוט לא זוכר.‬
‫טוב, זו השאלה הגדולה,‬
‫נכון, חבר?‬
‫זו השאלה.‬
‫כן.‬
‫תגיד, מה שלום ארן?‬
‫מה...‬
‫לא ראיתי אותו כבר, אלוהים...‬
‫לפחות שנה, אולי יותר.‬
‫כן. לא.‬
‫כן. גם אני לא ראיתי אותו.‬
‫ככה זה בחיים.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫הנה.‬
‫הידיים שלי לא עובדות היום.‬ ‫-הנה.‬
‫אני אעזור.‬
‫תודה.‬ ‫-כן. אין בעיה.‬
‫ובכך, תקופתו של גריינייר כחוטב עצים‬ ‫הגיעה לסיומה.‬
‫בשנים האחרונות‬
‫הוא ציפה שתגיע אליו‬ ‫תובנה גדולה כלשהי לגבי חייו.‬
‫מה זה?‬
‫את יכולה?‬
‫אבל עד כה שום תובנה לא הגיעה.‬
‫והוא התחיל לפקפק בכך שזה יקרה אי פעם.‬
‫היי.‬
‫לא ניכשת את העשבים?‬
‫באותה תקופה הייתה הרבה עבודה בעיר‬
‫לכל מי שהיה מוכן לעשות אותה.‬
‫הוא השיג לעצמו זוג סוסות ועגלה,‬
‫אם כי בנסיבות מצערות.‬
‫אייברי?‬
‫את מחלת הלב של אייברי פינקהם‬ ‫היה ניתן לאבחן ולרפא בקלות‬
‫אילו נולד דור לאחר מכן.‬
‫מר פינקהם!‬
‫משפחת פינקהם הסכימה למכור לגריינייר‬ ‫את הסוסות והעגלה תמורת 300 דולר בתשלומים,‬
‫והוא מצא לעצמו תעסוקה‬ ‫בהובלת סחורות ואנשים.‬
‫הנסיעות היו כרטיס לסוג של מופע,‬
‫שהורכב משיגיונותיהם והרפתקאותיהם של שכניו.‬
‫נוח לכן מאחור?‬
‫כן.‬
‫במסגרת העבודה,‬ ‫הקשר בינו לבין שכניו התהדק מאי פעם.‬
‫ועם זאת, הוא מעולם לא הרגיש בודד יותר.‬
‫לא?‬
‫תהיי עדינה לארנבים.‬
‫הם לא יודעים שאת לא תפגעי בהם.‬
‫קייטי.‬
‫מיס...‬
‫מיס תומפסון?‬
‫קלייר. אתה בטח רוברט.‬
‫כן, גברתי.‬
‫אני שמחה לפגוש אוותך.‬ ‫-כן. ואני אותך.‬
‫נעים להכיר. חיפשתי אותך בתחנת הרכבת.‬
‫כן. חיכיתי לך כמה דקות,‬ ‫ואז החלטתי להתחיל ללכת.‬
‫אני ממש מצטער.‬ ‫לקח לי קצת זמן להכין את הסוסות הבוקר.‬
‫עדיין תרצי שאסיע אותך למגדל התצפית?‬
‫אם זו לא טרחה גדולה מדי.‬ ‫-לא, כמובן. תעלי.‬
‫את רוצה...?‬
‫אה, בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. מוכנה?‬
‫בסדר.‬
‫מאיפה את?‬
‫נדדתי ממקום למקום.‬
‫אבל גרתי הרבה זמן במונטנה. נוקסון.‬
‫מעולם לא הייתי במונטנה.‬
‫מדינה יפהפייה. שווה את הנסיעה.‬
‫סיפרו לי עליך, אתה יודע?‬
‫מי סיפר לך?‬
‫האנשים שהמליצו עליך.‬
‫ומה הם אמרו?‬
‫שאתה שונה.‬
‫כולם שונים, לא?‬
‫לא.‬
‫להיות שונה זה טוב.‬
‫בעיניי, בכל אופן.‬
‫אני שמחה כל כך שאני כאן. העמק הזה מיוחד.‬
‫כל זה היה פעם מתחת לקרחון, ידעת?‬
‫אלף מטרים של קרח.‬
‫כשהקרחון נשבר, כל האזור הוצף.‬
‫השיטפון חצב את כל העמקים האלה.‬
‫ככה נוצרו כל האגמים.‬
‫אתה יכול לדמיין איך זה היה בזמנו?‬
‫גוש קרח עצום בגובה אלף מטר,‬
‫סדקים שנפערים בקרח ומים קפואים.‬
‫זה בטח הרגיש כמו סוף העולם.‬
‫ככה נולדו כל המיתוסים האלה, אתה יודע?‬
‫כל סיפורי השיטפון‬ ‫של כל הדתות השונות בכל רחבי העולם.‬
‫אלה גרסאות שונות של אותו סיפור.‬
‫לא התכוונתי לזלזל באמונות שלך או משהו כזה.‬
‫זה פשוט, אתה יודע...‬ ‫-לא.‬
‫זה פשוט מרתק בעיניי.‬
‫אני לא יכולה שלא להרגיש ככה‬ ‫כשאני במקום כזה. זה פשוט...‬
‫העולם הוא מקום עתיק.‬
‫כן.‬
‫בטח אין שום דבר שהוא לא ראה עד עכשיו.‬
‫קלייר עבדה באירופה כאחות במלחמה הגדולה.‬
‫כעת היא עבדה‬ ‫עבור שירות היערות של ארצות הברית,‬
‫שהוקם במסגרת המאמץ‬ ‫לצמצם את כריתות העצים ולמנוע שרפות יער.‬
‫תודה.‬
‫שמחתי להכיר, רוברט.‬
‫תודה שהסעת אותי.‬ ‫-גם אני שמחתי מאוד להכיר.‬
‫כן. בסדר.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫את צריכה עזרה?‬
‫לא.‬ ‫-לא? בסדר.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫הבהלתי אותך?‬
‫בחיי.‬
‫רוברט.‬
‫קייטי!‬
‫זה בסדר.‬
‫אני רק אכסה אותך בשמיכה.‬
‫אימא...‬
‫מיס תומפסון?‬
‫את שם?‬
‫רוברט?‬
‫איזו הפתעה.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב.‬
‫כן. אני מקווה שלא הבהלתי אותך.‬
‫לא, ממש לא.‬
‫בדיוק יצאתי לשטח,‬ ‫ופתאום שמעתי אותך קורא לי.‬
‫כן.‬
‫כן, אני...‬ ‫-אתה...‬
‫הייתי באזור והחלטתי לבדוק מה שלומך.‬
‫לא מפחיד בגובה הזה?‬
‫לא. לדעתי שליו פה.‬
‫אני רואה את העננים נוצרים ואת האור משתנה,‬
‫ומשלמים לי על זה.‬
‫זו מתנה משמיים.‬
‫כן, אני יכול להבין.‬
‫איך הגעת לעבודה הזאת?‬
‫ראיתי מודעת דרושים‬ ‫בדיוק כשהייתי צריכה עבודה.‬
‫בבקשה. תה ערברבה.‬
‫תודה.‬
‫הייתי צריכה המלצה מידיד של המשפחה.‬
‫במילותיו,‬
‫"קלייר תומפסון נעדרת לחלוטין‬
‫מהחששנות שמזוהה לרוב עם בנות מינה.‬
‫"היא בעלת מוסר עבודה מצוין‬
‫"ואינה מפחדת משום דבר שהולך, זוחל או עף."‬
‫טעים לך?‬
‫כן. תודה.‬
‫הכול נראה כל כך קטן מכאן.‬
‫כן.‬
‫רוצה להסתכל?‬
‫הכול צומח כל כך מהר.‬
‫בקושי רואים שהייתה כאן שרפה.‬
‫כאילו זה מעולם לא קרה.‬
‫היית כאן כשהשרפה פרצה?‬
‫לא.‬
‫לא הייתי כאן.‬
‫אבל...‬
‫אשתי והבת שלי...‬
‫כן. הן לא שרדו.‬
‫רוברט.‬
‫כן. את מבינה, לפעמים...‬
‫נדמה שהיגון יכלה אותי מבפנים, אבל...‬
‫אבל לפעמים נדמה שזה קרה למישהו אחר.‬
‫אבל לא, לא הייתי כאן.‬
‫לא כש...‬
‫לא כשהייתי צריך להיות כאן, אני מניח,‬
‫וכשהן היו זקוקות לי יותר מכול.‬
‫אני שומע אותן לפעמים.‬
‫ביער.‬
‫מדברות וצוחקות.‬
‫כן.‬
‫ואני לא מסובב את הראש, כי אני מפחד...‬
‫שאבריח אותן.‬
‫אז אני רק מקשיב...‬
‫עד שהן מתפוגגות ונעלמות למקום אחר.‬
‫למקום שאליו הדברים האלה הולכים.‬
‫מעולם לא סיפרתי את זה לאיש.‬
‫זה גורם לי להישמע משוגע?‬
‫כן, גם אני איבדתי את בעלי.‬
‫לפני קצת יותר משנה.‬
‫הוא גסס במשך הרבה זמן.‬
‫וכשזה נגמר, הרגשתי שנפער חור בעולם.‬
‫היו לי יותר שאלות מתשובות,‬
‫כאילו איש מעולם לא מת לפני כן.‬
‫כשמשהו כזה קורה,‬ ‫אין שום דבר מטורף במה שאתה עושה לאחר מכן.‬
‫אתה פשוט עובר את מה שאתה עובר.‬
‫ביער, גם הדבר הקטן ביותר חשוב.‬
‫הכול מחובר,‬
‫אז אין לדעת איפה דבר אחד נגמר ואחר מתחיל‬
‫אם באמת מסתכלים על זה.‬
‫החרקים הקטנים שאי אפשר לראות‬ ‫ממלאים תפקיד חיוני כמו הנהר.‬
‫העץ המת חשוב לא פחות מהעץ החי.‬
‫חייב להיות משהו שנוכל ללמוד מזה.‬
‫ואם כבר לא נשאר לך שום דבר לתת?‬
‫מה אז?‬
‫העולם זקוק לנזיר ביער‬ ‫לא פחות משהוא זקוק למטיף בכנסייה.‬
‫כן.‬
‫זה מה שאני?‬
‫נזיר?‬
‫אני חושבת ששנינו נזירים, כל אחד בדרכו שלו.‬
‫מחכים לראות לשם מה השאירו אותנו בעולם הזה.‬
‫אף על פי שהוא ידע שזה בלתי אפשרי,‬
‫הוא לא הצליח להתנער‬ ‫מהתחושה שבתו חזרה אליו.‬
‫קייטי?‬
‫קייט.‬
‫קייטי?‬
‫קייט.‬
‫בסדר.‬
‫אלוהים.‬
‫מתוקה, הרגל שלך שבורה.‬
‫זה יכאב רק לרגע.‬
‫בסדר.‬
‫קייטי.‬
‫לא.‬
‫את רוצה קצת מים, מתוקה?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫תזדקפי.‬
‫ואו!‬
‫מה עשית?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫מים!‬
‫ביי-ביי.‬
‫קייטי?‬
‫קייט?‬
‫קייט!‬
‫הוא הרגיש באמת ובתמים שקייט חזרה אליו,‬
‫ובאותה העת תהה אם זה אכן קרה.‬
‫הוא שוטט ימים ולילות רבים‬ ‫ביערות ובשדות באזור‬
‫וחיפש כל סימן לנוכחותה.‬
‫אף שהוא לא מצא לה זכר,‬
‫הוא העביר את שארית ימיו בהמתנה,‬
‫כדי להבטיח שיהיה שם במקרה שאי פעם תחזור.‬
‫בשלהי חייו‬
‫גריינייר נסע מפעם לפעם ברכבת לספוקן.‬
‫הוא שוטט בעיר בלי הרבה מטרה או תכלית,‬
‫כאדם המחפש משהו שאיבד לפני זמן רב.‬
‫קיבלתי. אפס כבידה, ואני מרגיש טוב.‬ ‫הקפסולה מסתובבת.‬
‫הנוף מרהיב.‬
‫מה הבחור הזה עושה?‬
‫קיבלתי. הקפסולה...‬
‫הוא בחלל החיצון.‬
‫ראיתי את המדחף בזמן הסיבוב,‬ ‫מאות מטרים ספורים מאחוריי.‬
‫קיבלתי...‬
‫אז אלה...?‬
‫אלה אנחנו.‬
‫קיבלתי. יש אישור להמשיך‬ ‫במשך שבע הקפות לפחות.‬
‫...גמל יורק זהב משיניו.‬
‫זהב!‬
‫בואו לראות את סאן ז'ו,‬ ‫האיש הקדוש מהמזרח הרחוק.‬
‫סאן ז'ו, האיש הקדוש, יפרש את חלומותיכם.‬
‫תוכלו לפגוש את האחיות ביטלר המפורסמות,‬
‫וטוב מכך, לחזות במפלצת.‬
‫אתה.‬
‫בוא הנה. כן. פתח את עיניך לניסים.‬
‫בתוך התיאטרון הזה‬
‫תעלומות העולם ירחפו סביבך‬ ‫כמו עטלפים וחרקים.‬
‫כאן תמצא את התשובות לכל דבר. תקנה כרטיס...‬
‫באותו לילה בתיאטרון הוא ראה מופע מוזרויות‬
‫שהבטיח לצופיו מפלצת,‬
‫אבל היה זה רק ילד בתחפושת.‬
‫הוא ראה את פניו במראה‬ ‫לראשונה זה כמעט עשור.‬
‫הוא ראה את המחיר שהשנים גבו ממנו.‬
‫הוא הרגיש שהוא רק עכשיו מתחיל‬
‫לזכות בהבנה קלושה של חייו,‬
‫אם כי היא הלכה ונשתכחה ממנו.‬
‫- סיורים אוויריים -‬
‫רק ארבעה דולר,‬ ‫ותראה את העולם ממעוף הציפור.‬
‫היי, כדאי שתחזיק חזק.‬
‫רוברט.‬
‫יפהפה, נכון?‬
‫פשוט יפהפה.‬
‫כשרוברט גריינייר מת בשנתו‬ ‫מתישהו בנובמבר 1968,‬
‫חייו הסתיימו בשקט, בדיוק כפי שהתחילו.‬
‫הוא מעולם לא קנה נשק או דיבר בטלפון.‬
‫הוא לא ידע מי היו הוריו,‬
‫ולא הותיר אחריו יורשים.‬
‫אבל באותו יום אביב,‬
‫כשמעלה ומטה איבדו ממשמעותם,‬
‫הוא הרגיש, סוף סוף, מחובר לכול.‬
‫- חלומות רכבת -‬
‫"אם האל היה סקויה‬
‫"האם היית מנסה אותו לכרות?‬
‫"או מטפס על ענפיו האוהבים ומשקיף למרחוק?‬
‫"אם הנהר היה דמעותיהם‬
‫"של כל אלה שהלכו לעולמם‬
‫"האם היית מנסה אותו לסכור‬
‫"או נותן לזרם לעבור?"‬