For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT
SNOVI NA TRAČNICAMA
Nekoć je bilo prolaza u stari svijet.
Čudnih staza, skrivenih putova.
Skreneš iza ugla i odjednom se nađeš licem u lice
s velikom zagonetkom, onim što je temelj svega.
Iako tog starog svijeta više nema,
iako je smotan poput svitka i nekamo spremljen,
još se osjeti njegov odjek.
Dobro je!
Zvao se Robert Grainier.
Živio je više od 80 godina na području Bonners Ferryja u Idahu.
Svojedobno je na zapad došao
do nekoliko desetaka kilometara od Pacifika,
no ocean nije nikad vidio.
Na istoku je bio do grada Libbyja, 65 km unutar granica Montane.
Kad su ga samog poslali u Fry u Idahu,
imao je šest, možda sedam godina.
Nikad nije znao točnu godinu i dan svog rođenja.
Nitko mu nije rekao kako je izgubio svoje prave roditelje.
Jedno od najranijih sjećanja mu je promatranje masovne deportacije
stotinu i više kineskih obitelji iz grada.
Grainier je ostao zbunjen nehajnošću nasilja.
Dođi gore.
Molim te, mladiću.
Jedan tip, Velikouhi Al, razrezao me iza koljena.
Moram ti reći, rana je smrtonosna.
Bilo je drugih sjećanja koja je potiskivao kad god bi se javila.
U ranoj je adolescenciji napustio školu
i iduća dva desetljeća protekla su mu bez određenog smjera i svrhe.
Ništa ga nije osobito zanimalo.
Sve dok nije upoznao Gladys Olding.
Gladys se predstavila kao da to žene sasvim uobičajeno čine.
Dobar dan.
Možda i jesu.
Dobar dan.
Nisam vas još vidjela ovdje.
Nisam još nikad...
- Prvi ste put tu? - Da, doveo me rođak.
Žena mu je jako...
Ja sam Robert.
Ja sam Gladys.
- Drago mi je. - I meni.
Naglo, više nego ikad prije, probudio mu se interes za crkvu.
Nisu prošla ni tri mjeseca i već su bili nerazdvojni.
Sad mi se čini kao da razumijem sve što postoji.
O čemu razmišljaš?
Pa...
Mislio sam da bismo se trebali vjenčati.
Što?
Pa vjenčani smo.
Trebamo samo obaviti obred kojim ćemo to dokazati.
Kuća bi nam trebala imati prozor s pogledom na rijeku.
Dobro.
Trebat ćemo psa.
Oduvijek sam htjela psa.
Dobro.
Otvori vrata!
Dobro.
- Zdravo! - Imaš zaista prekrasnu kuću.
Smijem li ući?
Gle ti ovo!
- Krevet će biti ovdje. - Gledat će prema ovamo. I...
- Prozor? - Da, ovdje.
Još jedan ovdje.
Reci mi ime još jedanput.
Jako mi se sviđa kad ga ti kažeš.
Taj zvuk.
Robert.
Život je Grainieru odjednom imao smisla.
Kao da je dotad upirao u pogrešnom smjeru,
ali sad se okrenuo i zaplovio nizvodno.
Njih su dvoje sagradili kolibu na rali zemlje kraj rijeke Moyie
i započeli miran zajednički život.
Tih je godina posao Grainiera vodio daleko od kuće.
Radio je s muškarcima iz dalekih zemalja za koje nikad nije ni čuo.
Iz gradova poput Šangaja ili Chattanooge.
Bilo je utješno to kako su lako prihvaćali jedni druge.
Postajali privremene obitelji.
Ali onda, u ljeto 1917.,
radio je na gradilištu mosta u klancu Robinson
za Željeznicu Spokane International.
Nikad prije nije radio na gradnji željeznice
i sad se pokajao.
Ovdje je, momci.
- Onaj mladi momak koji radi na gredi. - Eno ga.
Idite po njega.
Dovedite ga.
Dođi!
Dovedite ga.
Što je učinio?
Dođite gore.
- Hej, ti! - Stani.
Ali što je učinio?
Jedan, dva...
Dovedite ga gore! Tako.
Dovedite ga. Tako, gore.
Što je učinio?
Pojma nemam.
Što? Hej!
- Ajme... - Što to radi?
Ovoj ste riječnoj dolini pokazali tko njome vlada.
Pomogli ste spasiti Spokane International.
Obilazak oko klanca bio je dug 18 km.
Otvorili ste put u novi dio zemlje.
Znam da ovo nisu egipatske piramide, ali smatram da ste učinili velik pothvat.
Mnogo godina poslije 16 km uzvodno sagradili su most od betona i čelika
i ovaj je postao nepotreban.
E sad...
Da vidimo hoće li izdržati.
Nedostajao si mi.
Zdravo.
O, Gladys.
- O, Bože. - Da.
Tek sam je uspavala.
Je li...
Idi je pogledati.
Jako je narasla.
Sve ti je više nalik.
Bar je počela sličiti jednom od nas.
Ovaj put nisi slomio prst?
Mislim da nisam.
Nisam te još očekivala.
Jednostavno nisam mogao prestati hodati.
Gledaj.
Nisam očekivala toliko nakon onog što si već poslao.
Na kraju smo naletjeli na laku dionicu.
Večeras ćemo proslaviti večerom.
Nemoj se previše mučiti.
Dođi da ti nešto pokažem.
Jesi li vidio nekog otprije?
Da, nekoliko momaka s posla u Oregonu.
Jesu li imali dobre priče?
Da. Priče su im bile dobre, iako ne znam koliko su istinite.
Gleda svijeću. Gle.
Gle. Vidiš li?
Lijepo, zar ne?
Dušice!
Da.
Da te hranim?
Daj mi malo piletine.
Daj.
- Da je stavimo na spavanje? - Da.
Što kažeš?
Vrlo neobična kolijevka.
To je vrša!
Kolijevka!
Roberte.
Je li se probudila?
Je li plakala?
Nije prejako.
Samo se probudila gladna.
Znaš li što znači njezin plač?
Uglavnom znam.
Što misliš, što sve zna?
Ne znam.
Koliko i štene?
Štene može živjeti samostalno kad ga mama odbije od sise.
Dijete ne može živjeti samo kad prestane sisati.
Pas zna više od bebe prije nego što beba nauči riječi.
I to ne samo nekoliko!
I pas odgojen oko kuće zna nekoliko riječi.
Bar koliko i beba.
Koje riječi?
Samo ti želim slušati glas.
Pa... „Donesi”.
I „dođi”.
„Lezi, sjedni”.
„Kotrljaj se”.
Zna riječi za sve što zna raditi.
Misliš li da ona zna da sam joj ja tata?
Naravno da zna.
Duboko u sebi zna.
Makar još ne zna da zna.
Bez brige.
Imat ćeš dosta vremena da joj budeš tata.
Lijepo je što si doma.
Ne želim da nestaneš.
Izvoli.
Da.
- Ne. Nemoj to pojesti. - Lijepo miriše?
Oprostite. Još samo čas.
Da stavim ruku u džep?
Što kažeš?
Čim bi se Grainier navikao na to da je doma,
došla bi sezona sječe i morao bi opet otići.
Na radu se susretao sa sezonskim radnicima
koji uglavnom nisu imali dom i obitelj.
Putovali su od posla do posla, od države do države,
već kako je trebalo.
Iako na ovome svijetu nisu puno značili,
Grainiera su trajno obilježili.
Jednom je dva mjeseca radio s čovjekom s kojim nije razmijenio ni riječi.
Rekoh mu: „Stari, ne tražim ti ja takvo zlato.”
A vi, gospodine? Jeste li ikad bili u Kaliforniji?
Zar čovjek nigdje na svijetu nema mira?
To su bile jedine riječi koje je Grainier od njega čuo.
Zauvijek ih je zapamtio.
Drugi je bio Hank Healy, koji si je dom sagradio u deblu stabla.
To mi je utješno, shvaćaš? Ako imam problem...
Pa zatim apostol Frank,
drvosječa koji je o Bibliji govorio tako prisno
kao da je bio prisutan dok su je pisali.
Sviđa mi se stari Bileam iz Biblije.
Bog ti katkad čudnovatim putem kaže ono što trebaš čuti.
Katkada ti se obrati magarac, katkada tko zna tko.
Kad sam bio u Nebraski,
Gospodin mi reče da odem u Omahu.
Siđem s vlaka i ugledam natpis „Opelika”.
Opelika, rekoh?
Tad sam znao da mi se vid pokvario.
Slava Bogu i aleluja.
Mislim da je to to.
Jesi li shvatio što želim reći?
Bog mu je dotaknuo kuk.
I Jakov je do kraja života gadno šepao.
Jakov je bio svestran.
Radio je svoje bez ičije pomoći.
Ali na kraju to nije...
Tko je to?
Ispričavam se na smetnji, gospodo.
Je li netko od vas Sam Loving iz Novog Meksika?
Poznat i pod nadimkom Štavljeni Sam
u južnoj Arizoni i dijelovima Kalifornije.
Već jako dugo pokušavam naći tog čovjeka
da mu prenesem poruku.
Ajme!
Isuse!
Ajme.
Koji mu je vrag?
Hladnokrvno mi je ubio brata, Martina Browna, u Gallupu u Novom Meksiku.
Petoga kolovoza '93.
Ubio ga je zbog boje kože.
Ako nekomu smeta ovo što sam učinio,
riješimo to prije nego što odem.
Ne namjeravam se do kraja života osvrtati preko ramena.
Onda u redu.
Oprostite što sam vas prekinuo u poslu.
Velika stabla. Nisam znao da mogu biti tako velika.
Za sječu je bio ključan čovjek po imenu Arn Peeples,
danguba nepoznata podrijetla
koji je radio povremeno, ali na specifičnom zadatku.
Dečki iz Minnesote, vi začepite uši.
Znao sam da neće upaliti.
- Ne dirajte to! - Nećemo.
Nemojte ni poprijeko pogledati!
Bio je najstariji na većini radilišta,
uvijek je gunđao i klonio se teških poslova.
Ako trebate odmor, dajte meni tu sjekiru.
Kad se ja primim sjekire, drvni se otpad do sutra ne slegne!
Rođen sam za ljetnu sječu!
Na radnoj sam temperaturi tek kad je vani 37°.
Dobro je.
Samo zbog tri kapi kiše!
Svojedobno smo radili cijeli dan, a ne samo kada ti odgovara.
Znali smo izbušiti deblo svrdlom.
Katkad bismo čekali po tjedan dana da vjetar sruši te orijaše.
I svi bi se srušili odjedanput.
Dvaput veća stabla od ovih koja tu siječete.
Radio sam u planini kraj Bisbeeja u Arizoni. Bili smo 18-20 km od Sunca.
Termometar je mjerio 46°!
Svaki stupanj bio je paklen.
Toliko je bilo u hladu!
A hlada nije bilo.
Penje se. Evo ga.
Da je Bog sekvoja
Bi li Ga radije sasjekao?
Ili Mu se popeo na nježne grane I oko sebe pogledao?
Da su rijeka suze Onih koji tu su bili prije
Prestani pjevati! Pokušavam zaspati.
- Arne, idi spavati! - Ne pjevaj!
Arne!
Neću više pjevati.
Ne.
Jesi li ti rekao Adrienu da su ovi šatori iz Građanskog rata?
Jesam. Pripadali su pješaštvu Unije.
Poslije su otišli konjici za ratove s Indijancima.
Ovi stari šatori služe dulje od ljudi koje su zaklanjali.
Grubo platno, ali izdržat će dugo nakon što nas više ne bude.
Zašto ti još ne spavaš?
Arne, misliš li
da nas zlo koje počinimo prati u životu?
Ne znam.
Vidio sam zle koji se uspinju i dobre na koljenima.
Da znam odgovor,
spavao bih kraj nekoga tko je puno ljepši od tebe.
Koju si to pjesmu pjevao?
Nema ime. Došla mi je na pamet.
Pa pjevaj još malo.
Ne. Ne želim uznemiravati dečke iz Minnesote.
Ma čekaj.
Evo.
Sa svakim novim poslom ekipe su išle sve dublje u šumu.
Svijet kao da se nije mogao zasititi drva.
Zato su radili od zore do večere
i obarali smreke, cedrove, ariše, duglazije i borovce,
pritom stubokom mijenjajući izgled planinskih obronaka.
I iako je dobar pilar 99 puta mogao točno predvidjeti kamo će pasti drvo,
stoti bi pad uzeo svoj danak.
Stablo!
- Upomoć! - Pazi!
Upomoć!
- Idi po pomoć! - Upomoć!
Upomoć!
Eto.
Ovo će ipak biti neki trag da su bili na ovome svijetu.
Pa kvragu.
Rado bih nam svima priuštio slobodan dan, ali tvrtka traži svoje.
Za ratovanje i dalje treba smreka, imali mi dobar ili loš dan.
Grainier se sve više brinuo da mu je za petama nešto strašno.
Da će ga smrt zateći ovdje,
daleko od jedinog mjesta na kojem je zaista želio biti.
Hej.
Što to imaš?
Imam češer.
Imaš češer?
Imam češer.
Idemo uloviti pile?
Gle, tu je jedno.
Tu je pile.
Dođi, pile.
- Ulaze u kuću. - Ulaze u kuću.
- Pile!
Pile!
Spavat će u tvom krevetu i jesti tvoju hranu.
Svaki put kad je vidim, potpuno je drukčija.
Propuštam njezin cijeli život.
I meni se tako čini.
Sve tako brzo prolazi.
- Želiš li pucati? - Ne.
Samo jeleni žele da pucam.
Gladys.
Ne pucaj.
Nemoj mene upucati.
Hoću ako i dalje budeš bučio.
Dobar pogodak.
A da idemo s tobom?
U sječu.
U sječu?
Što...
Mogla bih pomoći.
Mogla bih prati rublje za novac.
Ona više ne treba toliko pažnje.
Znam da bi mogla pomoći.
Rekao si da su neki vodili žene sa sobom.
Ne neki. Samo jedan starac.
A mladi par iz Kalifornije?
Dick Clinton nestao je nakon tjedan dana.
Osim toga, oni nisu imali dijete.
To je...
To je jako opasno.
Samo pokušavam nešto smisliti.
Znam.
Grainier je pokušao naći posla bliže kući
i raditi tu i tamo, što god je mogao.
Ali rat je završio i bilo je teško naći dobro plaćen posao.
- Oprosti što si čekao, Roberte. - Nema veze.
Dobro.
Izvoli.
Hvala lijepa.
- Hvala. - Hvala.
Ako išta zatrebaš, znaš gdje sam.
Teže su krpali kraj s krajem nego ikad prije.
Iako to tada nije znao,
poslije će se uvijek tog razdoblja sjećati kao najsretnijeg u životu.
Što to imaš?
Jaja.
Da, ovo je nekakvo jaje.
Tako.
Umorna, Katie? Spremna za spavanje?
Da.
Već si jako velika!
Uskoro ćeš ti mene nositi.
Možda možemo i nešto bolje.
Možda da obrađujemo ovu svoju zemlju.
Mogu uzgojiti dvostruko više nego sad.
Ako usto uštedimo da otvorimo malu pilanu,
možda možeš biti više kod kuće.
Mogli bismo kupiti konja ili mulu na kredit.
Da, na kredit!
Za pilanu bi trebalo malo dulje štedjeti.
Nije to baš jeftino.
Nisam ni rekla da bi bilo.
Ali ideja je dobra.
- Da, ideja je dobra. - Da.
Dođi, Katie. Hoćeš li reći pa-pa?
Gledaj ovo, Katie. Spremna?
Idem ja.
- Dobro. - Volim te.
Nedostajat ćeš mi.
I ja tebe volim.
Hajde, Kate. Pozdravi tatu.
Hajde, Kate.
Spusti to, Katie.
Oprostite, tražim predradnika.
Samo ravno dalje!
Hvala.
Uglavnom je zarađivao četiri dolara na dan,
od čega su se odbijali troškovi života.
On i Gladys izračunali su da će nakon još jednog posla u šumi
imati dovoljno za početak gradnje svoje male pilane.
Idete na još jedan posao ili vam je za ovu sezonu dosta?
Ne mogu se odlučiti. Kad posao završi, nekako nikad nisam sretan.
Kao da me nešto svrbi.
Jer je to težak posao, gospodo. Ne samo za tijelo, nego i za dušu.
Upravo smo posjekli stabla koja su ovdje već petsto godina.
To ti neminovno uznemiri dušu.
Sutra ću u džepu imati dvjesto dolara.
Mojoj duši to ne smeta. Nimalo.
Zato što vi iz Minnesote nemate pojma o povijesti.
Zar su stabla zaista tako stara?
Neka su još i starija.
Ovaj je svijet složeno tkanje, momci.
Povučemo li neku nit, ne znamo kako će to utjecati na cjelinu.
Mi smo na svijetu kao djeca. Izvlačimo vijke iz vrtuljka,
mislimo da smo bogovi.
Glupost. Bio sam i u Washingtonu.
Sjekao sam kroz cijelu Kanadu i natrag.
Ima dovoljno stabala da siječemo još tisuću godina.
A kad posiječemo zadnje,
prvo će već biti veliko kao bilo koje od ovih oko nas.
Sjećam se da sam i ja to govorio kao mladić.
Točno to.
Ideš dalje, Roberte? Ili se pakiraš?
Pakiram se. Idem kući.
Nedostaju mi supruga i kćerčica.
Kako ti se zove gospođa?
Gladys.
Velško ime. Plemenitaško.
Da je poznaješ, vidio bi da to ima smisla.
Ta su stara imena moćna.
Blagoslovljeni su oni koji ih nose.
Imaš li ti negdje obitelj?
Moja je obitelj
svugdje gdje ima nasmiješenih lica.
Nisam još bio negdje gdje nemam obitelj.
Osim u Kansasu.
Ta je država zbirka divljih luđaka.
Lijepo mi je što si tu.
Ne susretnem puno ljudi više od jedanput u životu.
Blagoslov je kad mi ih život opet nanese na put.
Ne znam kamo odu godine, Arne.
Ako pronađeš odgovor na to, javi mi.
Htio bih da mi se pokoja vrati.
Izgledalo je kao da će Arn Peeples otići s ovog svijeta uz oblak dima
i zaglušnu buku.
Ali otišao je sasvim drukčije.
- Pozovite pomoć! - Upomoć!
- Tko je to? - Čovjek je ranjen!
Arne!
Arne?
Pala je grana na njega.
Arne, čuješ li me?
Dobro sam.
Pomozi mi da sjednem.
Dobro. Polako.
- Hoćeš vode? - Vidio sam sestru i njezinog muža.
Tu su bili. Znate li kamo su otišli?
Arne...
Idućih ga je dana hvatala vrtoglavica, postao je zamišljen i zaboravan,
a prije kraja čak je zaboravio i vlastito ime.
Čuješ li ovo?
Predivno, zar ne?
Ma predivno.
Što to, Arne?
Sve ovo.
Ama baš sve.
Arn Peeples bio mi je prijatelj.
Rekao je da je stablo prijatelj...
ako ga pustiš na miru.
Ali čim u nj zariješ oštricu, ušao si u rat
i stablo je ubojica.
Ali on to drvo nije dirao!
Bilo je to obično suho drvo.
Zato...
Ne znam kako da to shvatim.
U ime Isusovo.
- Amen. - Amen.
Iako se Grainier često susretao sa smrću, nikad mu nije umro netko blizak.
Podilazila ga je jeza pri pomisli
da je suho drvo bilo namijenjeno njemu.
Da ga čeka neka kazna.
Roberte?
Što je to?
O, Bože!
- Gle ovo! - Gdje je to?
Idemo li onamo?
To nije daleko.
Ajme!
Hej!
Što je to?
Mary!
Mary, jesi li vidjela Gladys?
Nisi?
Gladys!
Gotovo dva tjedna u svim je gradovima na tom području tražio Gladys i Kate.
Četiri pedeset.
Kad ih nije uspio naći,
vratio se na svoju zemlju da ih ondje čeka.
Samo malo.
Ovo je za tebe.
Hvala.
Tu zalij.
Voda!
Voda?
Zalit ćeš mami biljke?
Nije li to malo previše?
Čime su to one zaslužile?
Zašto?
Zdravo, Roberte.
Jesi li gladan?
Nisam znao što ću ovdje zateći.
Da čuješ što sve govore o tebi u gradu!
Sve ću ti ovo platiti, časna riječ.
Nisam to tražio.
Pa, hvala ti što si došao
da vidiš kako sam.
Idemo prošetati.
Ovo je dobro mjesto za kuću.
Voliš kad ti kažem ime?
Robert.
One...
One se neće vratiti.
Oprosti.
Ne znam što mi je.
Oderi ga.
Na mjestu kuće Grainier je sagradio zaklon
i ondje je proboravio ostatak ljeta
loveći pjegave pastrve
i tražeći rijetke i ukusne gljive koje Kanađani zovu smrčci,
koje rastu na tlu oprljenom vatrom.
Iako to nikomu nije priznao,
gajio je slabu nadu da će se Gladys i Kate možda ipak vratiti.
I zato je htio biti spreman.
Hej!
Gubi se!
Odakle ste se vi stvorili?
Čiji ste?
Hej!
Zašto niste u gradu? Izgledate kao gradski psi.
Dođi.
Nadam se da volite ribu.
Zatvori oči. Može?
Evo, slobodan si. Idi.
Je li štenad zaista tvoja?
Što radiš ovako daleko?
Što sve znaš?
Znaš li „kotrljaj se”?
A „sjedni”?
„Donesi”?
Katie!
Vidiš li to?
Što misliš, koja su vrsta?
Ne znam.
Izgledaju kao vukovi.
Pa zar ne?
Možda...
Možda se crveni pas pario s vučicom
koja je ovuda sama lutala.
Ma nemoguće.
Zašto?
Pari se samo mužjak vuka.
On je poglavica vučjeg čopora.
A vučica koju odabere da mu okoti mlade
jedina je koja se tjera.
Što ako se crvena kuja tjerala?
On odabere samo jednu.
Što ako je naišla na vuka poglavicu
točno u pravom trenutku?
Razumiješ?
Zar je ne bi uzeo samo da iskuša nešto novo?
Da iskuša nešto novo?
Da.
Što je?
Da iskuša nešto novo...
Znaš li ti zavijati?
Znaš li zavijati?
Hej, mali.
Psiću.
Hej!
Uz pomoć Ignatiusa Jacka podigao je četiri zida kolibe
točno gdje su i prije stajala.
Crveni?
Nije se mogao prisiliti da obnovi spavaću sobu.
Te se godine na nebu pojavio veliki komet,
za koji su mnogi tvrdili da najavljuje kraj svijeta.
Ali nakon dva tjedna izblijedjeo je tiho kao što se pojavio.
Obnovljena kuća bila je vrlo nalik prvoj.
Ali njezina praznina katkad mu je bila preteška.
Prošle su godine, a on je ipak još čekao.
Mada tada više nije znao što.
Da ste se dovukli do tog šumarka borovca!
Da su mi ta stabla sva posječena
prije nego što se probudim u dan Gospodnji!
Inače svakom od vas oduzimam dolar od plaće na dan!
Idemo!
Pazi, starče. Da vidim ja to.
Idi po ručnu pilu.
Ne znam kako...
Pazite, momci!
Reci ako želiš vode.
Trebaš pomoć?
Smijem li se malo ugrijati?
- Billy? - Da.
Jesi li to ti?
Jesam. Poznajemo li se?
Da, zajedno smo sjekli u Salmo-Priestu prije nekoliko godina.
Arn Peeples i ja bili smo prijatelji.
Ja sam Robert.
A, da!
Zdravo, Roberte.
- Drago mi je što te vidim. - Također.
Ne mogu vjerovati da još radiš.
Ja već jedva držim korak.
Ja samo pazim na parni stroj, dolijevam mu vodu i ulje.
Ne mogu puno više, ali zaradim za život.
Billy, misliš li da je sad ovdje drukčije nego prije?
Ne znam je li drukčije ili je oduvijek tako.
Možda sam ja bio čvršći, kao ovi momci.
Samo što se ne sjećam.
To se svi odvajkada pitaju.
Zar ne, prijatelju? To je pravo pitanje.
Da.
Nego, kako je Arn?
Kako je...
Nisam ga vidio, mili Bože...
Bar godinu dana, ako ne i dulje.
Da. Ne.
Ni ja ga nisam vidio.
Tako to ide, ha?
Pomoći ću ti.
Daj.
- Danas sam nespretan s rukama. - Daj.
Ja ću.
- Hvala. - Nema problema.
I time je Grainier raskrstio sa sječom drva.
Zadnjih nekoliko godina očekivao je
da će mu se dogoditi neko prosvjetljenje.
Što je to?
Možeš li to?
Ali još nije.
Počeo je sumnjati da će mu se ikada dogoditi.
Hej!
Plijeviti ti se nije dalo?
U to doba bilo je dovoljno posla u gradu
za svakoga tko ga je tražio.
Došao je do para konja i kola.
Nažalost, nesretnom okolnošću.
Avery?
Averyju Pinkhamu lako bi dijagnosticirali i izliječili bolest srca
da se rodio naraštaj kasnije.
G. Pinkham!
Grainier je od obitelji Pinkham na rate kupio konje i kola za 300 dolara.
I stalno je imao posla kao prijevoznik.
Sam prijevoz bio je svojevrsna predstava
u kojoj su točke bile ludosti i pothvati njegovih susjeda.
Je li vam udobno?
Jest.
Zbog posla je bio s njima u bližem kontaktu nego ikad prije.
No zbog toga je bio samo još usamljeniji.
Ne?
Budi nježna sa zečevima.
Ne znaju da im nećeš ništa.
Katie.
Gospođica...
Gospođica Thompson?
Claire. Vi ste sigurno Robert.
Taj sam.
Drago mi je.
I meni.
Drago mi je. Tražio sam vas na kolodvoru.
Malo sam vas čekala, a onda sam odlučila prošetati.
Oprostite. Jutros je potrajalo dok nisam pokrenuo ove dame.
Želite li još da vas odvezem do promatračnice?
- Ako vam nije problem. - Naravno da nije. Uskočite.
Hoćete da...
Dobro.
U redu.
Spremni?
Idemo.
Odakle ste?
Bila sam posvuda.
Ali dugo sam živjela u Montani. U Noxonu.
- Nikad nisam bio u Montani. - Prelijep kraj. Isplati se otići.
Pričali su mi o vama, znate?
Tko to?
Ljudi koji su vas preporučili.
I što su rekli?
Da ste drukčiji.
Nije li svatko drukčiji?
Nije.
Dobro je biti drukčiji.
Bar koliko se meni čini.
Jako sam sretna što sam ovdje. Ova je dolina posebna!
Prije je cijela bila pod ledenjakom. Ispod tisuću metara leda.
Kad se razlomio, poplavio je cijelo područje.
I izdubio sve ove doline.
Odatle sva ova jezera.
Zamislite da ste tad bili ovdje!
Gromada leda visoka na stotine metara,
raspukline i ledena voda.
Izgledalo je kao da se raspada svijet.
Odatle dolaze svi ti mitovi.
Priče o potopu u raznim religijama po cijelom svijetu.
Ista priča iz različitih kutova.
Nisam htjela uvrijediti vaše vjerske osjećaje.
Jednostavno...
Ma ne.
Ali to mi je silno zanimljivo.
Ne mogu si pomoći kad sam u ovakvoj prirodi.
Svijet je jako star.
Da.
Dosad je vjerojatno sve već vidio.
Claire je bila medicinska sestra u Europi u Prvom svjetskom ratu.
Sad je radila u novoosnovanoj Američkoj šumarskoj službi,
čiji je zadatak bio upravljanje sječom i sprečavanje šumskih požara.
Hvala.
Bilo mi je drago, Roberte.
- Hvala na prijevozu. - I meni je bilo jako drago.
Dobro.
- Izvolite. - Hvala.
Ne trebate pomoć?
- Ne. - Ne? Dobro.
Čuvajte se!
Uplašio sam te?
Ajme.
Roberte.
Katie!
Sve je u redu.
Samo ću te pokriti dekom...
Mama!
Gđice Thompson?
Jeste li gore?
Roberte!
Baš ste me iznenadili!
Kako ste?
Dobro.
Nadam se da vas nisam prestrašio.
Ma niste!
Baš sam krenula u jutarnji pregled
i čula kako me zovete.
Aha.
- Ja... - Jeste li...
Bio sam u prolazu
pa sam htio provjeriti kako ste.
Nije li strašno biti ovako visoko?
Nije. Baš je mirno.
Gledam kako se stvaraju oblaci, kako se mijenja svjetlo i još mi plaćaju!
Nema boljeg.
Da, shvaćam.
Kako ste došli do ovoga?
Vidjela sam oglasni letak za posao
baš kad mi je trebao.
Izvolite. Vrbolika.
Hvala.
Trebala sam preporuku obiteljskog prijatelja.
Njegovim riječima,
„Claire Thompson posve je lišena plahosti
koja se povezuje s njezinim spolom.
Ima izraženu radnu etiku
i ne boji se ničega što hoda, gmiže ili leti.”
Kakav je?
Fin. Hvala.
Odavde sve izgleda jako maleno.
Da.
Želite li pogledati?
Sve tako brzo raste!
Tragovi požara još se jedva vide.
Kao da ga nije ni bilo.
Bili ste ovdje kad je gorjelo?
Ne.
Nisam.
Ali...
Moja žena i moja curica...
Nisu uspjele pobjeći.
Roberte!
Da. Znate, katkad...
Čini mi se da će me tuga živog pojesti.
Ali katkad mi se čini kao da se to dogodilo nekom drugom.
Ali ne, nisam bio ovdje.
Nisam...
Nisam bio tu kad sam trebao biti.
I kad su me najviše trebale.
Katkad ih čujem.
Ovdje, u šumi.
Kako govore, smiju se.
Da.
Ne želim okrenuti glavu jer se bojim
da ću ih preplašiti.
Zato samo slušam.
Dok im glasovi ne odu.
Kamo god da idu.
Ovo još nikomu nisam rekao.
Zvučim li zbog ovoga kao luđak?
I ja sam izgubila muža prije godinu i nešto.
Dugo mu je trebalo.
A kad je završilo, u svijetu kao da se otvorila rupa.
Imala sam više pitanja nego odgovora.
Kao da nitko prije njega nije umro.
Kad proživiš nešto takvo, nije ludo ništa što radiš.
Proživljavaš što proživljavaš.
U šumi je svaka sitnica važna.
Sve se prožima
i ako zaista gledaš, ne znaš gdje jedno završava, a drugo počinje.
Sitni kukci ne vide da imaju jednako važnu ulogu kao rijeka.
Mrtvo je stablo jednako važno kao živo.
Valjda možemo nešto iz toga naučiti.
Što ako više nemaš što dati?
Što onda?
Svijetu treba šumski pustinjak jednako kao i propovjednik.
Da.
Zar sam ja to?
Pustinjak?
Mislim da smo oboje, svatko na svoj način.
I pitamo se zašto smo još tu.
Iako je znao da je to nemoguće,
uhvatio ga je snažan osjećaj da mu se kći vratila.
Katie?
Kate.
Katie?
Kate!
Dobro.
Bože dragi!
Dušo, slomila si nogu. Boljet će te, ali samo kratko.
Dobro.
Katie.
Ne.
Dušo, hoćeš vode?
- Da. - Dobro.
Ustani!
Opa!
Što si to učinila?
Zašto si to učinila?
Voda!
Pa-pa.
Katie?
Kate!
To što je vidio Kate, bilo mu je stvarno kao bilo što drugo u životu.
Premda, pitao se je li mu se to stvarno dogodilo.
Mnogo je dana i večeri lutao šumama i poljima tog područja
tražeći joj bilo kakav trag.
Iako ga nije našao,
do kraja ju je života čekao
kako bi bio doma ako se ikada vrati.
U starosti se Grainier povremeno znao odvesti vlakom u Spokane.
Lutao je gradom bez osobita smjera ili cilja
kao da traži nešto što je davno izgubio.
Primljeno! Gravitacija je nula i ja sam dobro. Kapsula se okreće.
A pogled je čudesan!
Što taj čovjek radi?
Kapsula...
U svemiru je.
Prilikom okreta vidio sam potisnik nekoliko stotina metara iza sebe.
Primljeno.
Je li to...
To smo mi.
Primljeno. Napravit ćeš bar sedam orbita.
...deva iz zuba pljuje zlato.
Zlato!
Pogledajte Sun Tzua, svetog čovjeka s Dalekog istoka.
Svetac Sun Tzu protumačit će vaše snove.
Doživite svjetski poznate sestre Bittler.
Ili, još bolje, pogledajte čudovište za deset centa!
Vi!
Dođite! Riješite se predrasuda.
U ovoj dvorani
svjetske zagonetke lepršaju poput šišmiša i kukaca.
Ovdje su svi odgovori na sve! Kupite ulaznicu...
Te je večeri ušao u kazalište zbog obećanja da će vidjeti čudovište,
koje je bilo dječak u kostimu.
Prvi put u deset godina vidio je vlastito lice u zrcalu.
Shvatio je koliki su danak uzele godine.
Osjetio je da tek sad polako počinje shvaćati vlastiti život,
iako mu već polako izmiče iz ruku.
Samo četiri dolara! Gledajte svijet kako ga vide samo ptice!
Primite se za nešto!
Robert.
Predivno, zar ne?
Ma predivno.
Kad je Robert Grainier umro u snu negdje u studenom 1968.,
život mu je završio tiho kao što je i počeo.
Nikad nije kupio vatreno oružje i nije razgovarao na telefon.
Nije imao pojma tko su mu bili roditelji i za sobom nije ostavio nasljednike.
Ali toga proljetnog dana,
kad mu se poremetio svaki osjećaj za gore i dolje,
napokon je osjetio da je povezan sa svime.
SNOVI NA TRAČNICAMA
Da je Bog sekvoja
Bi li Ga radije sasjekao
Ili Mu se popeo na nježne grane I oko sebe pogledao?
Da su rijeka suze
Onih koji tu su bili prije
Bi li na njoj radije sagradio branu
Ili bi je pustio da ide?
Prijevod titlova: Petra Matić